Läkare gör inte fel med flit.
- Ska jag ringa... - Vi hinner inte!
Om vi fattar fel beslut så inträffar det otänkbara.
- Kan jag hjälpa er? - Har ni några vanliga strumpbyxor?
- Vi kan inte! - Vi måste. Nu avslutar vi.
Suturtråd! Suturtråd - nu!
- Är jag otydlig? - De här är populära. De glänser.
Nej, inget som glänser. Inga tåstrumpor.
Jag vill ha enkla strumpbyxor, såna som fanns i livsmedelsbutiken.
Är det så svårt att förstå?!
Det är inte meningen att skada nån.
Ibland gör vi det ändå. Vi begår misstag.
Förlåt.
Vi beklagar det alltid.
Det var olämpligt. Jag har det svårt just nu-
- och i morgon är en viktig dag. De här blir nog jättebra.
- Jag tar dem allihop. - Gör ni?
- Ja, slå in dem i kassan. - Även de här med strass?
Inte för att det hjälper att beklaga nåt. Inte nu längre.
Ingen ursäkt hjälper längre.
Det är ingen exakt vetenskap än, men vi är ett steg närmare.
Dr Torres och jag har kommit framåt.
Därför går vi från en animerad hand till en robothand.
- Hon står på scen. - Är ni vilse?
- Jag söker en dr Torres. - Hej.
- Ni är delgiven stämning. - Jag gillar ert projekt, för övrigt.
- Robothänder - läskigt! - Vad gäller den?
Travis Reed? Snowboardåkaren?
- Han behöver byta höft. - Hur känner du honom?
Det var andra året. Han var mitt första klaffbyte.
Ett halvår senare vann han guld i halfpipe.
Jag tror att min klaff var orsaken. Hans hjärta är min Mona Lisa.
- Var dekorerar man sparkdräkter? - Det gör man inte.
Man kan dekorera en margarita.
Man måste få dekorera sparkdräkter! Jag hade min design klar.
En stjärna, en måne och texten "McDreamy".
Får jag sätta mig ner? Mina fötter är som korvar.
- Kom. - Hon strålar!
Och har korvfötter.
- Vi borde skaffa barn! - Va?
- Menar du allvar? - Vi har haft ett tufft år.
- Vi kan behöva nåt nytt och positivt. - Jo, visst.
Jag kan bära barnet, så slipper du korvfötter.
- Vill du? - Ja! Absolut!
Du verkar glad.
Det är jag. Jätteglad!
- Vad snygg han är. - Jag fick hans autograf på min bräda!
De också.
Cristina Yang!
Du blir bara snyggare för varje gång. Lämna din man!
- Du har flickvän. - Vi har en överenskommelse.
Jag får flörta med snygga läkare som har rört vid mitt hjärta.
- Travis. Är du ortopedguden? - Callie Torres. Säg "gudinnan".
Kan du byta ut min höft?
Han måste kunna göra så här.
- Kan en ny höft klara det? - Det är OS-uttagning i december.
- Var du med om en olycka? - Den gav mig artrit.
Jag vill ha Petersonleden. Min kompis fick den och kom i form igen direkt.
Även om en ny höft vore rätt metod, så vet jag inget om Petersonleden.
Du vill nog inte vara min försökskanin.
- Det har hon rätt i. - Yangs första klaffbyte gick bra.
Jag var först med trippelcorken.
Du var den första ortopedkirurg som lyckades odla brosk ur intet.
Vi är inte rädda för att vara först.
Jag ska läsa på, men jag lovar inget.
Jag är inte orolig. Du kommer att säga ja.
För hundrade gången: Nej, jag medger inte försumlighet.
De är villiga att förlikas. Det blir mindre kostsamt för dig.
- Om vi förlorar... - Är det troligt?
Det uppstod en mindre komplikation. Vi trodde att det var lungemboli.
- Postoperativa infektioner sker ofta! - Där slutar juryn lyssna.
De hör bara stora ord de inte förstår och lär anse att du gjorde fel.
Jag gjorde inget fel, Greg. Jag tänker inte förlikas.
- Okej. - Okej.
Låt juryn se ditt ansikte. Bär en mörk dräkt.
Ha kjol, klackar och strumpbyxor. Proffsigt och kvinnligt.
- Har du din vigselring? - Ja.
Ta på dig den. Juryn känner mer med gifta kvinnor.
Drick inte för mycket vatten. Det är långt mellan rasterna.
Jag har inga strumpbyxor. Jag måste handla.
Spolade du? Jag hörde inget! Och glöm inte tvätta händerna.
- Förlåt att jag är sen. - Ingen fara.
Hon ville byta klänning och sen ville hon gå på pottan.
- Sofia! - Kolla om hon är okej.
- Är du det? - Jag vet inte.
Jag vet att du har Sofia i kväll, men om du vill ha tid att landa...
- Säg bara till, så löser vi det. - Okej. Tack.
- Vad är det? - Inget.
- Du har ringen på dig. - De bad mig ha det.
- I alla fall... Lycka till i dag. - Tack.
- Är du redo? - Visst...
Inga kommentarer.
Greg? Greg!
- Ur vägen! - Vad gör du här?
Vi är ett gäng som turas om, så att du alltid har nån med dig.
Jag fick bråka med Bailey om första skiftet.
Ursäkta! Tack.
- Jag är torr i munnen. - Du klarar det. Jag sitter bakom dig.
Här sitter vi.
Callie...
Tusan!
Res er!
Den som ändå det kunde...
Helvete.
Målet rör en man som ni säkert har hört talas om: Travis Reed.
Jag kom så fort jag kunde. Vad har jag missat?
Åklagaren håller öppningsanförande. Han är folklig och juryn älskar det.
Er uppgift är inte enkel.
Själv är jag ingen läkare. Jag klarade knappt gymnasiebiologin.
Ni ska få en snabbkurs i ortopedi och postoperativa infektioner.
Ni kommer att få höra ord som "pseudomonas" och "emboli".
Låt er inte skrämmas. Det enda som är viktigt är bevisen.
Sånt ingår ju i bevisningen.
Bevisen fokuserar på en sextondagarsperiod i våras.
Under den tiden gick dr Torres med på att göra ett kirurgiskt ingrepp-
-som hon inte begrep sig på.
Vi slår fast att dr Torres gjorde flera felaktiga beslut.
De kostade mr Travis Reed, en lovande idrottare på OS-nivå, båda benen.
Vi slår fast att det berodde på ett vårdslöst misstag vid ingreppet.
Implantatet är på plats. Jag ska rengöra.
- Pulsen ligger på över 150. - Jag ökar syretillförseln.
Det kan vara lungemboli. Vi måste avsluta.
Vänta, vi saknar en kompress. Vi måste hitta den.
- Syremättnaden sjunker. - Kompressen är inte kvar här.
- Ska vi röntga? - Vi hinner inte.
- Blodtrycket är 70/40. - Helvete!
- Ska jag inte ringa...? - Vi hinner inte.
- Vi kan inte! - Vi måste.
- Vi har... - Nu avslutar vi. Suturtråd.
Suturtråd - nu!
Vänta, vänta.
Så dr Torres visste om det som hänt, men struntade i kompressen?
- Nej, hon struntade inte i den. - Hon lämnade ändå kvar den.
- Patienten höll på att dö. - Ni kan svara ja eller nej.
Kände hon till att kompressen var kvar?
Ja.
Jag har en grabb på college, och jag hälsade nyligen på.
Han glömmer grejer i diskhon, och möglet frodas...
- Ovidkommande! - Godkännes.
- När såg ni mr Reed nästa gång? - Två veckor senare.
Hur var det med honom då? Var han frisk? På bättringsvägen?
Han hade fått en infektion.
- Jag hörde att du har feber. - 39,4 grader.
Han är kokhet och äter inget.
- Hur mår du, Travis? - Okej.
- Dr Torres, vill ni lyssna? - Ja.
- Är det ett blåsljud? - Ett litet.
Travis, jag vill titta på snittet.
- Oj. - "Oj." Vad betyder det?
Oroa dig inte. Såret är infekterat, men vi ska rengöra det.
Ge antibiotika och boka en operationssal.
- Och blåsljudet? - Vi måste rengöra såret först.
- Vi kan inte vänta. - Ska jag ringa Yang?
Hon får komma direkt eller vänta. Vi måste få stopp på infektionen.
Jag tänker inte göra en OS-idrottare till en dörrstopp.
Infektionen har nått protesen. Du får rengöra.
- Det är var i höftledsgropen. - Helvete. Jag får ta bort hela leden.
- Då har han ingen höft kvar. - Annars blir det inte rent. Bensåg...
- Det låter obehagligt. - Såna infektioner sker ofta.
- Säger ni det som läkare? - Ja.
Och anser ni, som läkare, att såna ofta leder till dubbel amputation?
- Nej, men... - Inga fler frågor.
- Jag vill säga... - Det räcker.
- Jag måste få förklara... - Ni vill inte begå domstolstrots.
Snälla, säg att jag tog med ett extrapar...
Förlåt! Jag kommer tillbaka sen.
Vänta. Jag får inte reagera där inne, för då ser jag elak eller småaktig ut.
Hur ska jag klara det? Han är hemsk! Han får mig att låta hemsk.
Jag har nåt som kan hjälpa dig.
Sofia ritade den här i morse.
Hon sa att det är en manet och en sjöjungfru.
Jag vet inte vilken som är vilken-
- men när du vill skrika kan du titta på den och lugna dig.
Jag är förvånad att du kom hit. Tack.
Tack så mycket. Jag borde gå ut igen.
- Callie... - Ja?
Ska du verkligen ha strassfjärilar i rätten?
Du bestämmer ju själv, men det är lite konstigt.
Fast många gillar ju fjärilar...
- De är söta! - Va?
Skämtar du?
Det är inte värre än att rata alla män under 1,90 m!
Vi väljer inte spermadonator efter musiksmak!
- Åh, titta! Han var söt. - Han skulle göra söta barn.
Då ska vi se... Jaha, han gick aldrig ut college.
- Pass! - Här var det tomt.
Den här är matematiker. Med doktorsexamen!
- Och... han springer maraton. - Foto?
Okej... Jag gillar poeten.
- Han är smart och kreativ. - Okej.
- Kommer jag att trivas som gravid? - Det är härligt.
Bortsett från illamåendet. Och bristningarna. Och kissandet.
Och sömnbristen och utmattningen. Och ingen alkohol.
Ingen alkohol.
Jag kommer att sakna dig mest.
Arizona? Du är tidig. Skulle ni inte komma efter middag?
- Pappa! - Mija!
Du försökte släta över rättegången, men jag vet hur det är.
Min advokat är förstås skicklig och hans taktik är mestadels laglig.
- Du hade inte behövt komma hit. - Jo då. Min skatt har det svårt.
Men först... Var är mitt barnbarn?
Abuelo behöver en kram!
- Hon sover väl inte redan? - Nej. Nej...
Hon är inte här. Arizona lämnar henne om en timme.
Okej... Jag förstår inte.
Vi har separerat. Hon var otrogen. Jag vill inte prata om det.
- När? Varför sa du inget? - Jag orkade inte.
Du ville inte acceptera oss som par, och mamma pratar ju inte med mig...
Tydligen gifter jag mig med folk som är otrogna. Jag är patetisk.
När den där O'Malley var otrogen ville jag slå ut tänderna på honom.
Jag slår inte en tjej, men jag känner folk som kan lösa det.
- Nej, pappa. Nej. - Okej.
Titta på mig. Mija, titta på mig.
Du är inte det minsta patetisk.
Förlåt! Jag lovade laga middag, men jag har mycket jobb kvar.
Vem vill ha pizza? - Hej, var är mamma?
- Callie? - Ja, hej!
- Allt väl? - Callie!
Hur är det? Är allt som det ska?
Vi ska få barn!
Mina bröst ömmade, men mensen är bara en dag sen.
- Jag trodde inte man kunde testa än. - Vi ska få barn!
Hej! Hej, lilla barnet.
Vi tar det här snabbt. - Callie, du kan inte vara här.
Jag vet, men jag vill säga en sak innan ni börjar.
Travis Reed och jag förlikas inte, men sjukhuset borde göra det.
Det är äntligen på rätt köl igen. Riskera inte allt för min skull.
- Vad har juristerna sagt? - Att vi borde förlikas omgående.
- Och om vi inte gör det? - Vi kan bli skyldiga mycket mer.
- Vi kan bli insolventa igen. - Om vi förlorar, ja.
Vi kanske ska göra som Callie.
Nej. Jag följde det som hände patienten. Han har ett starkt mål.
Vi borde förlikas. Callie också.
- Dr Yang, när mötte ni Travis Reed? - För sex år sen. Han hade klaff-fel.
Jag bytte ut klaffen.
- Och ni rekommenderade dr Torres? - Det stämmer.
- Hur kom det sig? - Hon var den bästa ortopedkirurgen.
"Var"? Ni använde imperfekt. Tycker ni inte längre hon är bäst?
Han har bakterieväxt i fickklaffen.
- Vi hörde blåsljudet först i morse. - Titta bara!
- Oroar inte det här dig? - Det är därför du är här.
- Vad gör vi? - I bästa fall kan jag laga klaffen.
- I värsta fall måste den bytas ut. - Dr Torres! Kom.
Jag bytte stödstrumporna. Hans ben är grått och kallt.
- Var är Whitney? - Hon skulle äta nåt.
Säg åt henne att Travis måste opereras på nytt.
- Jag får göra en embolektomi. - Hjärtat, då?
- Ta det sen. - När då?
- Han bildar blodproppar! - Ja, och de bildas i hjärtat.
- Cristina! - Jag hör er på långt håll.
- Säg åt henne att låta mig jobba. - Han kan förlora sitt ben!
- Han kan leva utan ben. - Ta hjärtat i morgon.
Det blir en extra dags antibiotika, så riskerna blir lägre.
Cristina, jag vill rädda Travis Reeds ben!
Dr Torres gjorde embolektomin.
- Mot er vilja? - Vi hade en meningsskiljaktighet.
Om nån av mina kollegor skriker så att det hörs ut i korridoren-
-är det "saklig grund för uppsägning".
Vi känner starkt för vårt arbete, och jag höll till sist med dr Torres.
- Höll ni med? Ni blev inte tvingad? - Protest!
Det kunde inte ha gått bättre, och benet var rosa i går kväll.
- Har han feber? - Lite, men LPK är stabilt.
Vad är det som händer?
Vad är det för fel på mina ben?!
- Förlorar vi målet? - Det är inte dags att få panik.
Där är hon!
- Richard! Du borde inte vara här. - Han insisterade.
Det är ett under att jag kom fram. Kepner kör uselt! Hur går det?
Ni visste att det var illa.
Hans ben var svarta, så... ja. De amputerade dem samma kväll.
Fick ni några tecken på att dr Torres förutsåg såna komplikationer?
Nej, men hon var orolig över det och att hon skulle få dåligt rykte.
- Vad pratar hon om? - Jag vet inte.
Jag hörde henne. Hon visste inte att jag hörde.
Vad sa hon?
"Jag kan inte vara den som gör en OS-idrottare till dörrstopp."
Tyst i salen. Tyst i salen! Tyst i salen!
- Ska vi gå in? - Det är visning på söndag.
De har gungor. Och en pool!
- Jaså? - Jag kan se oss med tjejerna här.
- Vi äter picknick, gungar... - Hur vet du att det blir en tjej?
Kom igen! Släpp den där och kolla!
Vänta, jag försöker få resultaten från den tyska studien av höftleden.
- De säger inget före publikation. - Man kan ju alltid fråga.
- Okej, nu kan jag titta på gungorna. - Oj!
- Hur gick det? - Det är lugnt.
Det är lugnt.
- Svär ni att säga hela sanningen? - Ja.
- Hej, Travis! - Hej.
Jag tänkte ge mig på att åka snow- board. Jag har rentav köpt en bräda.
- Känner du till Burton Blunt? - Det finns bättre brädor för nybörjare.
- Vad har du för skostorlek? - 47.
Du ska kanske ha nåt bredare, så att tårna inte ger luftmotstånd.
- Vill man inte ha det? - Protest!
Jag frågar en brädexpert om brädor. Ska jag lita mer på butiksbiträdet?
- Kom till saken. - Travis.
När du träffade dr Torres, vad frågade du om då?
Petersonleden. Jag hade hört att den passade idrottare.
- Du frågade en ledexpert om leder. - Ja.
- Hon hade aldrig jobbat med leden. - Det stämmer.
- Du ville ha den ändå. - Hon kände sig säker.
Du litade på hennes expertis och att hon skulle hjälpa dig.
I stället fick du ett misslyckat ingrepp, en infektion-
- ännu ett ingrepp, en hjärtoperation och...
Ja, det vi ser framför oss.
Låt mig dra upp filten.
Så att du slipper se dem? Det finns inget där!
Är det hon?
- Hej, Travis. - Be henne gå. Jag vill inte se henne.
Jag tog med information om stödgrupper.
- Ni får namnet på en protesmakare... - Kör ut henne!
Jag litade på henne helt och fullt.
Jag förstår att folk klarar sig utan ben. Livet är inte över.
Men... mitt liv är över.
Jag har åkt bräda sen jag var fem. Jag åkte på brickor från matsalen.
Det kvittade om det fanns snö.
Det var så jag roade mig. Det blev mitt jobb, min värld.
Nu är det... allt. Min familj, mina vänner.
Utan det vet jag inte vem jag är.
Nu är det borta. Det är bara... borta.
Och det är dr Torres fel.
- Känner du så? - Det är inte bara en känsla.
- Hon sa det. - Erkände hon sin skuld?
Ja. Samma dag som hon kapade av mina ben.
Hon hade gråtit. Hon sa förlåt.
Protest! Det är olagligt att använda en läkares beklagande som bevis.
Fru ordförande, det gäller inte det, utan allt annat hon sa.
Jag tillåter det.
Travis, jag vet att det är svårt. Ta den tid du behöver.
Vad sa dr Torres mer?
Hon sa att om någon skulle ha skulden så var det hon.
Att det inte borde ha hänt, att hon önskade hon kunde ändra på det.
Sa hon så, ordagrant?
Ja.
Åklagarsidan har inget mer att anföra.
Du kommer att ha jättekul i dag!
Jag älskar dig. Okej, hjärtat, vi ses snart.
- Din pappa gör mig nervös. - Ja, ni ska nog gå.
- Hej då! - Hej då!
Tack för att du inte sa nåt.
Om mitt barnbarn inte hade stått där så hade jag det.
Börja inte nu, pappa. Jag ska vittna i dag.
Din mor och jag har varit gifta i 38 år. Tror du att det har varit lätt?
- Försök inte jämföra. - Var inte hon "en klippa i stormen"?
Hon borde kämpa för er.
- Det är inte så. - I helvete heller.
Hon sårade dig och nu flyr hon från dig.
Nej. Jag sparkade ut henne. Det var jag som ville separera.
- Låt det vara. - Valde du att splittra din familj?
Inte nu.
- Har du ens försökt tala ut? - Pappa!
Jag visste vad jag gjorde. Jag hade läst på-
- och talat med ledens uppfinnare. Travis var en bra kandidat.
Och ingreppet gick bra?
Snittets läge och lårbenets yta blev bra.
- Vad blev mindre bra? - Patientens syremättnad sjönk.
Syrebristen gör att pulsen ökar, vilket är väldigt farligt.
Vi behövde avsluta ingreppet snabbt.
- Då lämnade du kvar kompressen... - Ja. Jag hade gjort samma sak igen.
Patientens liv var i fara. Jag trodde inte jag äventyrade leden.
Jag fattade ett beslut, och det var riktigt.
Du lämnade kompressen medvetet. Du var inte vårdslös eller disträ.
Håll syremättnaden jämn, och hämta röntgenbilderna.
Jag vill hitta kompressen.
- Du missade vår tid. - Va?
Förlåt, jag glömde det fullständigt! Hur gick det?
Ultraljudet visar inte mycket än, men fick du nån bild?
Det blev inga bilder och ingen puls.
- Va? - Hon letade och letade.
Det fanns ingen puls.
Vi förlorade barnet.
Jag minns dagen väl. Jag var inte disträ.
Visst hände andra saker samtidigt. Stora saker...
Men det är mitt jobb att sätta patienten i första rummet.
Jag tänkte inte på något annat eller någon annan än min patient.
Ska vi tala om embolektomin? Dr Yang ville ta hjärtat först.
- Du ville ta benet. Varför det? - Hans fot hade blivit grå.
Det är ett tecken på att lemmen börjar dö.
Jag ville återställa blodflödet. Om lemmen blir svart så dör den.
Enligt dr Yangs vittnesutsaga ville hon ta hand om hjärtat först-
-som spred blodproppar i Travis kropp.
Hon visste att det skulle fortsätta tills det åtgärdades.
- Lagar du mat? - Ibland.
Tänk dig att du lagar mat och matfettet antänds.
Elden sprider sig till gardinerna.
Vad släcker du först? Matfettet eller gardinerna?
Vilken katastrof hanterar du först?
Embolin skulle ha dödat hans ben. Jag valde mellan två katastrofer.
Ska du bråka nu?!
- Jag vill förklara hur jag känner. - Jag känner mig också som skit.
- Det var inte bara ditt barn. - Jag vet. Det vet jag.
Vi behöver inte försöka igen direkt. Vi kan vänta ett tag.
Nej, nej, nej. Du har missförstått.
- Vad? - Jag klarar inte att förlora nåt mer.
Jag klarar inte av att ens tänka tanken.
Det är för jobbigt!
Vad menar du? Vill du inte ha ett barn till?
Svara!
Jag vet inte.
Jag måste titta till min patient.
Be henne gå!
Sparka ut henne, Whit! Jag kan ju inte det.
- Vad är det med dig? Gör nåt! - Det räcker!
Whitney, gå till kaféet. Vi behöver vara i fred.
Låt det inte gå ut över henne.
Du är ledsen och arg. Det har du rätt att vara-
- men Whitney har inget med saken att göra.
Om du vill skrika på nån, skrik på mig.
Om du behöver skylla på nån, skyll på mig. Skrik, om du vill.
Det här borde inte ha inträffat.
Om jag magiskt kunde ändra på allt så skulle jag göra det.
Jag önskar att jag kunde göra nåt, att jag kunde få det ogjort.
Jag försökte. Jag försökte verkligen.
Jag beklagar, Travis.
Jag beklagar verkligen.
Ja, jag beklagade det. Jag förstod vad Travis kände.
Jag upplevde samma sak när min fru förlorade sitt ben.
Det förändrade oss. Det drabbade oss på sätt som jag inte har begripit än.
Jag skulle inte önska upplevelsen på någon-
- och nu hände det min patient. Självklart beklagade jag det.
Det gör jag fortfarande. Jag beklagar verkligen, Travis.
Men det gör mig mänsklig, inte försumlig.
Om empati gör att man blir stämd, då får jag väl bli stämd, för sån är jag.
Det beklagar jag inte.
Pappa, vi är hemma. - Han är väl i parken med tjejerna.
- Hur länge tar juryn på sig? - Vem vet... Dagar, veckor?
- Vad är det? - En klinisk prövning av leden.
Jag trodde inte att jag fick svar.
"Bifogat finner ni studien. Observera att vi avbröt prövningen."
"Fem patienter har fått pseudomonasinfektioner."
"Vi har spårat smittkällan till Petersonleden."
När är brevet poststämplat?
Tre veckor före Travis operation.
- Jag måste ju berätta! - Du struntade inte i data.
Du gjorde inget med uppsåt, utan utgick från de data du hade.
Det var force majeure. Brevet ramlade ner bakom bokhyllan.
Det hade kunnat komma bort i posten. Det är faktiskt sånt som händer.
- Den hände i ditt vardagsrum, men... - Jag borde ha följt upp.
Du har skuldkänslor, det förstår jag-
- men kuvertet ger honom inte benen tillbaka.
Det kan däremot påverka juryns bild av dig.
Det kan förstöra din karriär. Inte för att du gjorde fel-
- utan för att du har skuldkänslor. Blanda inte ihop känslor och fakta.
Faktum är att du inte gjorde nåt fel.
Jo, det gjorde jag.
Hej. Okej, tack.
Juryn har enats.
Alla har vi gjort saker vi inte är stolta över.
Det inser jag.
Jag vet att ingen är felfri.
Men hur lever man med det?
Hur går man upp varje morgon, med- veten om att man kunde ha gjort mer?
Att man borde ha gjort mer?
Räcker det att beklaga det som hände?
Kan det läka såren?
Lindra smärtan?
(Icke skyldig.)
Kan det sudda ut smärtan vi orsakade?
Jag tror inte det, pappa. Det räcker inte att hon säger förlåt.
Ni avlade löften. Man bryter dem inte utan vidare.
När det blir jobbigt, då kämpar man. Ni har ett barn ihop.
Hon var otrogen mot mig.
Jag var otrogen mot din mamma.
Va? Va?!
Det var länge sen. Vi var unga, jag var dum.
- Din mamma lyckades förlåta mig. - Varför gjorde hon det?
Hon tyckte att vi borde överleva ett sådant misstag.
Jag är tacksam att hon gjorde det. Annars skulle jag ju inte ha dig.
I 38 år har vi delat liv. Det började efter det där misstaget.
Det kanske aldrig löser sig mellan dig och Arizona-
-men hur vet du om du aldrig försöker?
Jag kommer! Hej...
- Du kommer inte med kuddar... - Du gjorde nåt impulsivt, egoistiskt.
Det kändes rätt då och... Det var ett misstag.
Ett isolerat misstag. Jag gjorde nåt liknande i dag.
Jag vill ställa en fråga, och du bör nog fundera på saken.
Du behöver inte svara nu i kväll, men jag vill veta...
...om du vill komma hem.
Du borde klä på dig nu. Och gå.